K sepsání této úvahy mě "nakopl" nedávný zážitek. Ale k tomu se dostanu později.
Po více než 28 letech od listopadové změny dospívám v mnoha věcech k poznání, že některé silně zakořeněné projevy "úřední moci" se v naší zemi skutečně moc nezměnily. Ani býlí se nedá totálně zlikvidovat a překvapivě vždy znovu a znovu někde vyrazí. Vzpomínám si, jak jsem se asi před 10 lety bavila na toto téma s jedním starším německým návštěvníkem našeho archivu. "U nás to bylo podobné," řekl, "to bude trvat několik generací". Inu, po těch takřka třech desetiletích musím říct: Jak kde. Při svém minimálním jednání s úřady, např. finanční správou městského úřadu nebo Českou správou sociálního zabezpečení, jsem vcelku spokojena. Nemám ani zvláštní připomínky k zaměstnancům Českých drah nebo České pošty. Co se týče obchodů a služeb, tady jsou už velké rozdíly.
Jsme generace, která, byť často nedobrovolně, respektovala veškerá nařízení, směrnice, předpisy, zákazy, zkrátka vše, co představovalo úřad, státní moc. V širším slova smyslu tedy i obchod a služby. Rezignovali jsme, brali, co bylo, tak, jak to bylo. Nebylo v našich silách to změnit.
V mé paměti zůstávají zážitky z mládí. Jsem zpátky v 70. letech, právě jsem dostudovala a začínám učit. V obchodech, které mají prodejní dobu do 18 hodin, se zákazník při vstupu dovnitř po půl šesté vystavuje nebezpečí inzultace. Prodavačka vytírá nebo má již vytřený krám a je jen málo ochotná někoho dalšího obsloužit. Ostatně, mnohdy není už ani co nabídnout. A dávno před šestou je už obchod zamčen a pouze se případní opozdilci vypouštějí ven.....Porouchanou černobílou televizi staršího typu dáváme opravit do "komunálu". Je stanoven termín vyzvednutí. Přijíždím narychlo s kárkou (většinou v pátek po příjezdu z krajského města, kde učím), ale televize opravena není. Dostává se mi ne omluvy, jen strohého oznámení. Přijedu podruhé a přístroj opět opraven není. Ptám se tedy vedoucího opravny, kdy to skutečně opraveno bude, protože nemám čas tam jen tak jezdit. Popuzen mou poznámkou na mě arogantně vyjede: Tak si sem pojďte dělat místo nás. Na to mu já odpovídám: Promiňte, ale já mám svou jinou práci a tu byste Vy za mě asi také nedělal........Těch podobných zážitků je víc.
Po listopadu jsem díky prvním výjezdům na Západ získala i první zkušenosti, jak tam fungují služby zákazníkům. Ten si může koupit i jeden kus zeleniny nebo ovoce, prodavač v době jeho přítomnosti v obchodě samozřejmě klidně protáhne otvírací dobu, a nebude-li dodržen termín nějaké opravy, za prodlení obdrží zákazník jako omluvu slevu. Když jsem chtěla podobně i u nás pro sebe dvě cibule, rajčata nebo paličky česneku, měli mě za exota a nechtěli mi to vážit. Když jsem žádala kousek masa na dva plátky, slyšela jsem, jak se mi prodavačka posmívá před kolegyní: Plátky, plátky, asi jiného neumí. Poté, co jsem ji upozornila, co si to dovoluje, protože jsem to slyšela, zmlkla, ale ve své aroganci mě při odchodu z krámu počastovala na dálku zvoláním: A nauč (bylo mi přes 40) se vařit!.... .Nevěříte?
Zatímco se v bývalém Východním Berlíně, jak jsem při pozdějších návštěvách zjistila, situace radikálně změnila a někdejší neochotné státní prodavačky se naučily jednat zdvořile se zákazníky právě tak jako v západním sektoru, u nás stále ještě v mnoha službách panuje pocit, že zákazník má být vděčen, že mu vůbec někdo službu, byť jím řádně zaplacenou, poskytne.
Tak třeba v sousedním Německu uklízí toaletářka kabinku po každé zákaznici a za ne vždy povinný finanční obnos více než zdvořile děkuje, u nás sedí u vstupu a kasíruje, je-li momentálně někde vedle a nevidí u okénka peníze, dokáže i vyštěknout: Platila jste? Platí se předem. Máte mi vzít peníze sem, když vidíte, že tam nesedím. Nechoďte do tamté kabiny, nevidíte, že mám vytřeno? Některá se vzteká, že dostane víc drobných, jiná naopak, že má měnit za drobné.
No, a teď se konečně dostávám k té včerejší příhodě. Vlastně jsem byla jen jejím pouhým svědkem, takže mě těžko někdo může vinit, že jsem byla třeba já příliš náročná, nervózní, nezdvořilá. Stojím u pultu samostatného obchodu s píseckými uzeninami v blízkosti hypermarketu Albert. Přede mnou mladší žena, podle akcentu cizinka, která se velice snaží česky včetně ukazování vysvětlit, co chce. Než to dopoví, přijde k obsluhující prodavačce další kolegyně a ty dvě dámy se spolu začnou soukromě bavit. Zákaznice nemá šanci dokončit svou objednávku. Chce to zopakovat, ale bezúspěšně. Prodavačky si klidně cosi dlouze vyřizují a pak teprve ta druhá odchází. Očekávala bych omluvu zákaznici, ale omyl. Prodavačka na ni zvýšeným hlasem začne sypat: Nevidíte, že jsem tady něco vyřizovala s kolegyní? Po krátké pauze dodává - pracovně. To už se narozdíl od zmatené cizinky začnu vařit já a varovně poznamenávám: No, no, to snad ne!! V tu chvíli prodavačka zmlkne, najednou oslovuje zákaznici Madam a v závěru jí popřeje hezký večer.
Ano, vím, každý není bojovník. Ani já ne. Střety rozhodně nevyhledávám a neiniciuji. Ale bez trochy kuráže se nehneme z místa. Záleží na každém z nás, jak dalece si aroganci "úřední moci" pustíme k tělu. Souhlasíte? Jaké máte vy minulé i současné zkušenosti?
![Z moci úřední](/images/meat-640720-340.jpg)
ilustrační foto: pixabay.com
Z moci úřední
23. 1. 2018
DISKUZE
Děkujeme za váš příspěvek do diskuse. Upozorňujeme, že redakce si vyhrazuje právo vyřadit diskusní
příspěvky, které jsou v rozporu s platnými zákony a které podněcující k násilí a nenávisti ke
konkrétním lidem či skupinám obyvatelstva. Smazány budou rovněž příspěvky obsahující jakékoliv
vulgarismy.
Pro vkládání příspěvků do diskuze se musíte přihlásit
Zdenka Jírová
24.1.2018 23:05
Pane Lubomíre, díky vašemu vnímavému článku jsem si vzpomněla na jeden skeč Darka Vostřela a Jiřího Šaška , kde říká: "Já si vždy představuji, co se asi té nerudné prodavačce stalo, a tak vidím - ráno zaspala, nezvonil budík, rychle se chtěla umýt, ale netekla voda. Běžela k sousedovi poprosit o trochu vody a ten ji začal necudně obtěžovat. Vyběhla ven neumytá, hladová přiběhla pozdě do práce a vedoucí ji sjel. No a pak přijdu já a chci 10 deka salámu." Napsala jsem to jen ve zkratce, s autory to bylo mnohem vtipnější.
Marie Doušová
24.1.2018 11:54
Lubomíre mluvíte mi z duše, plně s vámi souhlasím i když někdy je opravdu těžké nevypěnit a počítat do 10.Zažila jsem tolik nepěkných situací , že se je snažím ze svého života vytěsnit.Věřím v dobro a lásku k člověku i když je to někdy těžké!! Vždy jsem se slabšího , nebo poškozeného zastala a né vždy to bylo dobře přijato.Přesto věřím , že dobro je v každém z nás.
Lubomír Müller
24.1.2018 10:32
Na úřadech, v obchodech, v opravnách, na poště, na nádraží pracují lidé. A tito lidé mívají problémy, o kterých nevíme, stejně jako oni neví o problémech nás, kteří do tohoto "jejich pracovního prostředí" přicházíme. Často tam jdeme a vnášíme tam svůj problém, ve tváři, v gestech, v jakési "aureole", která se kolem nás vytvořila z našich konkrétních pocitů naštvanosti, uspěchanosti, mrzutosti, bolesti, smutku, ale i radosti, spokojenosti, vlídnosti, vyrovnanosti, optimismu apod. Lidé lidem ubližují, ale lidé lidem i pomáhají. Lidé lidi chápají, ale lidé lidi i kritizují. Jsme lidé, máme své chyby, ale schováváme je za svá "práva" vyžadovat od jiných, aby byli "bezchybní". I já jsem se někdy na někoho "utrhl", protože nedělal to, co jsem předpokládal, že na svém místě dělat má. Dnes se za to stydím. Také se bráním neslušnosti jednání, ale snažím se chápat, proč druhý jedná bez slušnosti. Celý život bychom se měli učit asertivitě, vlídnosti, toleranci, ale také hrdosti, neochvějnosti a vznešenosti. Tomu všemu by se mohlo říkat láska k "bližnímu svému". Je tak těžké ji uplatňovat ve světě, který je zalidněn tolika rozdílnostmi v našich povahách. Ale bez lásky k bližnímu svému je svět předurčen k nepěknému konci.
Zdenka Jírová
24.1.2018 00:52
Popíši vám můj dnešní zážitek v prodejně Albert v nákupním středisku Flora v Teplicích. Vešla jsem do prodejny a chtěla si koupit českou majoránku, 50 gramů za 4,50 Kč. Ta už byla vyprodaná a byla jen ta z Knooru 50 gramů za 16,90 Kč.Pytlík byl opravdu hezčí. Nekoupila jsem, ale uviděla jsem v denní nabídce bílé Habánské víno za 69,90 Kč. Vzala jsem ho do košíku a přidala balené banány za 22 Kč. U pokladny mně pokladní řekla cenu 142 Kč. Ptám se, za kolik je tedy to víno? Stroze odpověděla, že za 119,90. Na mé sdělení , že v regále je uvedena cena 69,90 vůbec nereagovala, jen se zeptala: Chcete ho tedy? Já, že ne, zavolala šéfku, odblokovala mě cenu vína bez sebemenší omluvy ani vysvětlení. Chci říci, že podobná věc se mi v Albertu nestala poprvé, běžně na pokladně mají ceny, které nejsou podle letáku platné, účtují věci beze slev. Teprve, když se ozvete, neochotně vám vrátí peníze. A nejde o malé částky.
Jitka Caklová
24.1.2018 00:19
Zuzko, moc pěkně popsané poměry. Také jsem se zaplaceným nákupem, s úsměvem a přáním hezkého dne, opustila obchod. Jaké bylo mé překvapení, když za dva a půl měsíce na mě přišlo udání, že jsem obchod s nákupem opustila bez zaplacení. Na poslední dějství této "hry", obchodníka se zákaznicí, se s účtenkou v ruce připravuji. Pokud je obrana na místě, bráním se.
Jiří Libánský
24.1.2018 00:06
Ještě jsem si vzpomněl, jak jsem si za totáče chtěl koupit na Sokolovské boty. Byla tam cedule : do 11:00 z technických důvodů zavřeno. Protože měli 11:00-13:00 polední pauzu, šel jsem tam odpoledne. Cedule : jsem na poště. To nemůže trvat dlouho. Přišel jsem za chvíli a Přejímka zboží. To už vypadá na dlouho. Stavím se zítra. Druhý den: Inventura. Další den: Inventura. Další den: Potřebuju boty do tanečních. Odpověď: Teď, když začíná plesová sezona? Už tu máme jen tyhle dvoje čtyřicet pětky. Chcete si je zkusit? Záhada: Co tam asi přejímali a inventurovali?
Jiří Libánský
23.1.2018 23:44
Líbilo se mi oznámení na dveřích jedné prodejny hudebních nástrojů u provozní doby. MIMO TYTO HODINY JE OTEVŘENO KDYKOLIV JE PŘÍTOMNÝ PRODAVAČ . Také mám zkušenost, že poště se do zamčenému domu podařilo doručit oznámení o tom, že do zamčeného domu nemohla být doručena zásilka. Přišlo mi to humorné.
Eva Mužíková
23.1.2018 19:14
Trochu i já odbočím. Před koncem roku jsem si v ordinaci odborného lékaře všimla oznámení na nástěnce. že od 1.1.2018 nebudou pacienti mojí zdrav. pojišťovny ošetřeny, že s ní ruší smlouvu. Našla jsem si jiného lékaře přímo v nemocnici, tam na mně ale chtěli výpis ze zdravotní karty. Nic proti tomu, tak jsem požádala sestru v původní ordinaci. Vyhověla, výpis mi předala a požadovala poplatek 50,- Kč... Tak jsem se ohradila, že to nebylo mé rozhodnutí, že nezaplatím... výpis i 50,- Kč mám.
Zpět na homepage Zpět na článek
Doporučujeme
Články z Drbna.cz
Nejste registrován/a? Zaregistrujte se zde.
Po přihlášení (registraci) uvidíte na tomto místě přehled Vašich aktivit na portále i60.cz, a to:
- Váš nejnovější článek
- Nejnovější komentáře k vašim článkům
- Nové vzkazy od přátel
- Nové žádosti o přátelství
JSTE TU POPRVÉ?
Přečtěte si, co všechno
portál i60 nabízí.
AKTUÁLNÍ ANKETA
Blíží se krajské volby. Jak jste spokojeni s tím, jak to ve vašem kraji vypadá?
V našem kraji jsem spokojen(a), nemohu si na nic stěžovat
Je to velmi špatné, doufám, že se vedení našeho kraje obmění